Šočiku Filmovi
RANO LETO -
Učesnik Festivala Umetnosti 1951.
Napisali: Kogo Noda && Jasudžiro Ozu
Producent: Takeši Jamamoto
Kinematografija: Juharu Acuta
Umetnički direktor: Tacuo Hamada
Uloge:
Secuko Hara, kao Noriko Mamija
Čišu Rju, kao Koiči Mamija
Čikage Avašima, kao Aja Tamura
Kuniko Mijake, kao Fumiko Mamija, lčiro Sugai, kao Šukiči Mamija
Čieko Higašijama, kao Šige Mamija, Haruko Sugimura, kao Tami Jabe
Hiroši Nihonjanagi, kao Kenkiči Jabe
Šuji Sano, kao Sotaro Satake
Režirao: Jasudžiro Ozu
- Doručak, deda. - Dobro jutro.
- Hajde, dođi. - Odmah dolazim.
Rekao sam mu!
Ponesi ovo sa sobom.
- Malo krastavaca? - Hvala.
Gde je Isamu?
Isamu!
- Izgleda mi ukusno. - Isamu!
Isamu!
- Jesi li se umio? - Da.
Ne, nisi. Lice ti je još uvek prljavo.
Požuri, Isamu.
- Već si gotov? - Oprao sam lice!
Ako mi ne verujete, proverite da li je peškir mokar.
U redu.
Siguran si?
- Evo, izvoli. - Hvala ti!
- Mi smo počeli. - Hoćeš li mi poslati ovo?
Dobro žvaći svoju hranu.
- Rano si završio? - Imao sam veoma bolesnog pacijenta.
- Dovešću ujaka, kad se budem vraćao. - Zahvalan sam ti na tome.
- Vidimo se kasnije. - Zdravo!
Do viđenja!
Požuri, brate! Imaš samo sedam minuta!
Ideš li i ti? Gde ćemo se naći?
Noriko i ja ćemo odlučiti kad stignemo.
Vidimo se kasnije.
Hvala na doručku!
Požuri, Isamu.
Kakvu to hranu voli ujak?
Ne moraš da kuvaš ništa posebno, osim što on voli pasulj.
- I ja, isto! - Ti budi miran, i jedi.
Ti si spor, Isamu.
Hvala na doručku.
- Idem ja. - Neka ti dan bude dobar.
- Vidimo se u 17:30h. - U redu, vidimo se kasnije.
Zakasnićeš u školu.
Ne zaboravi tatinu poštu.
Hvala. Zdravo.
Vidimo se kasnije.
Šta ti to radiš?
- Zdravo! - Neka ti dan bude dobar.
- Sve si uzeo? - Da!
Zdravo!
- Dobro jutro. - Dobro jutro. Gde ti je brat?
- On je otišao ranijim vozom. - Razumem.
- Znači, imate veoma bolesnog pacijenta? - Da, bio sam tamo do 23:00 sinoć.
- Uživam sad u "Tibaltu" - Dokle si stigao?
- Do pola četvrtog poglavlja. - Razumem.
Sada su tvoji prsti uredni i čisti.
Ovde je poslastica za tebe.
Izvoli. Voliš li ti svog dedu?
Puno?
- Jako puno. - Stvarno? Izvoli.
Volim te!
- Izvoli. - Volim te.
To je dovoljno.
- Mrzim te. - Hej!
- Mrzim te, puno! - Prestani!
Došla nam je narudžba, za naš novi proizvod.
- A šta je sa "Asahi Processing"? - To je još uvek u toku.
Znate li neki dobar kafe?
Pa, preporučila bih "Mesec" u zapadnoj Ginzi.
- Mislim da je to malo mesto. - "Mesec"?
Da li ste to rekli i direktoru?
Da, zašto?
Ništa, u redu je.
Da?
- Dobar dan! - A, evo ga, dolazi sakupljač dugova.
- Dobar vam dan. - Dobar dan.
- Jeste li zauzeti? - Veoma zauzet.
To mora da znači, da posao dobro ide?
Da, hvala.
Šta se dogodilo one noći?
Bilo je veoma zabavno. Gdin. Jada je opet počeo da peva.
Kakva šteta, što nisam ostao!
To je majci pokrenulo srce, da ponovo lupa jače.
Ne brini, stara vreća neće skoro umreti.
Jeste li čuli? Čako se udala!
Nisam znala. Za koga?
- Gdin. Cumura. Znate li ga? - Gdin. Cumura?
On je igrao košarku za Vaseda Univerzitet.
Ne poznajem ga. Da li odgovaraju jedno drugom?
Ona je oduvek bila zaljubljena u njega.
Tužno vas je tako čuti, kao dve Ijubomorne stare usedelice!
Izvoli, nadam se da neće skakati.
- Hvala vam! - Ništa, i drugi put.
- Ja izlazim. - Kuda?
Hotel gospodina Roberta. Ako nazove, biću tamo u 14:00.
Možete li me povesti?
- To ti nije usput? - Produžiću kući odatle.
- Hoćeš li i ti doći kasnije? - Danas ne mogu.
- U redu. Zdravo. - Zdravo!
KOD ŠIKIKAVE -
Oprostite što ste čekali. Hvala vam!
Šta je ovo?
- Neka vrsta morske hrane. - Lignje.
- Želiš li još? - Dosta mi je bilo.
- Ti baš možeš popiti, zar ne? - Ima dobar ukus!
- Zar nećeš još malo? - Možda samo još kapljicu.
Ne, neću da ga trošim uludo. Ne treba da piješ, samo zbog društva.
- Šta je tu smešno? - To je tako tipično za njega.
- Da li je on uvek takav? - A kakav to?
Imaš običaj da nešto ponudiš, a onda da to povučeš.
Rekla je, da joj je dosta.
- Nemaš osećaj za bon-ton. - Kako to misliš?
- Da li je tempura dobra, seko? - Stvarno je dobra.
Stalno pominjete taj bon-ton, na svakom ćošku...
...očekujući da muškarac bude Ijubazan prema ženi, kao po nekom zakonu.
Ali, pogrešile ste u jednom.
Muškarci i žene treba da poštuju jedno drugo.
Tu vam je taj pravi bon-ton, u stvari.
Znači, ipak nešto znaš. To je dobro.
- Mislila sam, da on ništa ne zna. - Idiot si!
- Noriko, želiš li još riže? - Da, molim.
Sve je tako bedno, još od rata.
Žene su postale tako napredne, iskorišćavaju bon-ton, i ostalo.
To nije istina. Samo smo preuzele svoju prirodnu ulogu.
- Muškarci su imali prednost, do sada. - Polako, polako!
Zbog toga ti ne možeš da se udaš.
Nije da "ne mogu", već "neću"! Mogla bih bilo kada, kada bi htela.
Lažeš!
- Samo se nemoj udati za doktora. - Nikada!
Šta? Vas dve ste nemoguće!
Trebali bi da požurimo, ako još uvek hoćeš da odeš do Ginze.
Stvarno?
On dolazi vozom u 21:45. Imamo još dosta vremena.
Kad nas je to ujak poslednji put posetio?
Godinu dana, nakon što se rat završio. Stanica je bila prepuna Ijudi.
Tako je. Ja sam još uvek nosila one ratne pantalone.
On je održao dobro zdravlje, kroz sve to.
Ova riža ima baš dobar ukus.
Sećam se onog smotuljka iz kuće u Jamatu.
Šta se desilo sa onim drugim, koji je imao oblik lepeze?
- Taj u obliku lepeze... - Oh, prodao sam ga.
Stvarno?
Ovaj je stvarno lep.
Cene su porasle, vremena su teška.
Radiš li u nedelju?
Da. Treba li da donesem neke slatkiše i za ujaka?
Ali, on ne može da žvaće ništa čvrsto.
U redu, onda idem.
Vidimo se kasnije.
Zdravo!
Noriko, odnesi ovo ujaku.
Je li to sve, seko?
Ovde ti je čaj, ujače!
Koliko sad imaš godina, Noriko?
Dvadeset osam.
- Ona sad ima 28! - Ma, nije valjda?
Vreme je da se uda.
Neke žene ne žele da se udaju?
Ti nisi jedna od tih, zar ne?
- Ovde je moj deo, 570 jena. - Imam da ti vratim...
- Ne trudi se. - Ne, insistiram. Imam nešto.
- Evo, izvoli. - Hvala.
Mogli smo skuvati isto jelo, i za trećinu cene.
- Ne bi bilo tako ukusno, mislim. - Ali, mogla je jesti cela porodica.
Skoro da sam zaboravila. Koliko je kafa na Ginzi?
To ja častim.
- Ne, koliko je? - Ja sam to častila.
Jesi li sigurna? Hvala ti.
- Tetka! - Šta je?
Šta je bilo?
- Šta sad? - Da li je ujak gluv?
Nije, uopšte.
Ali, on ne može da me čuje.
Da, može.
Idiote.
Govori glasnije!
Idiote!
- Jesi li umoran, ujače? - Možda...
Koliko sad imaš godina?
Dvadeset osam.
Pa, vreme je da se udaš, zar ne?
Znaš li nekog dobrog muškarca u Jamatu?
Nekog bogatog...
...koji me može usrećiti, i omogućiti mi lak život?
Kako je divan dan!
- Dobar dan! - Dobar dan.
Šetaš sa bakom, Micuko? Kuda ste to krenule?
Vreme je suviše lepo, da bi smo bile unutra.
- Da li ti je tata kući? - Ne, on je sa tvojim bratom.
Na konferenciji?
Nadam se da će pomoći, a ne smetati tvom bratu.
Sigurna sam, da je sasvim suprotno.
Tvoja haljinica je tako lepa.
- Čula sam da imate gosta? - On je ovde, sa mnom.
A, je li?
Isamu, daj ujaku malo slatkiša.
Evo ti.
Eh? On je to pojeo, sa papirom?
Mora da on uživa u ovome!
Nadam se, da može da čuje predstavu.
Uzeli smo mu sedište odmah ispred bine.
Takako se baš zadržala na kupanju?
- Zašto je otišla od kuće? - Pa...
Kad sam došla kući iz centra, ona je bila ovde i plakala je.
Onda me je zamolila, da prenoći ovde.
- Svađala se sa mužem. - Ali, bili su tako srećan par?
Možda i previše srećni.
Ah, Noriko je ovde.
Hvala na kupanju.
- Kad si ti došla ovde? - Skoro.
Zašto sad tako gledate u mene?
- Bili ste suviše srećni. - Šta?
- U svom braku. - Nije tako, uopšte.
- Oko čega ste se svađali? - Ništa posebno.
- Nije bilo baš "ništa posebno"! - Šta se dogodilo?
- Znate li našeg psa? - Kakvog psa?
Moj pas Ijubimac, Čibi.
Sažvakao je njegovu lulu.
On ju je ostavljao okolo, pa ju je naravno pas ugrabio i sažvakao.
To je bila lepa lula iz Londona, ili tako nešto.
Okrivio je mene, pa sam mu iz inata svaki dan kuvala šargarepu.
- Ali, psi mrze šargarepe? - Ne psu, već mom mužu!
- Konj bi ih voleo. - Idiote!
Kako bilo, on je jutros propištao.
- Oko nečeg tako nevažnog? - Bilo je stvarno neprijatno.
Treba samo da budeš strpljiva sa njim.
- Ti si sad udata žena. - Pa šta onda?
Ti sve treba da izgradiš. Zar nije tako?
Sve je to prirodno, je li?
Svi muževi su tako sebični.
Zbog toga se mi nećemo udati.
Je li tako?
Šta? Pa vi ništa ne znate o životu u braku.
- Bračnom životu? - Samo oženjeni to mogu da shvate.
Jednom kad se upecaš, suviše je kasno da shvatiš.
Idem ja kući!
Da, trebalo bi.
Tako je najbolje.
On će i dalje da jede šargarepe.
Onda, ja ostajem.
- Ne ideš kući? - Ne.
- Onda ćeš ovde prespavati. - Ne.
- Znači, ići ćeš? - Ne.
Odluči se već jednom!
Takako, na telefonu je tvoj muž.
O, stvarno? Hvala vam.
- Aja, da ja to pomenem? - Šta to?
Znaš već. Da ja pitam Noriko za to?
- Za šta? - Za ovo.
Tvoje srce?
Ona hoće, da je tvoj brat pregleda.
- Šta misliš, hoće li je primiti? - Vas?
Da. Loše se osećam, svaki put kad popijem malu čašicu sakea.
- Onda, prestani da piješ! - U mom poslu, moram da pijem.
Srce onda počne da mi lupa!
Neko mi je preporučio lečenje moksom...
...pa sam otišla na jedno mesto u Jokohami.
- To sam već čula! - Pričam Noriko, a ne tebi.
- Ja ću kasnije objasniti Noriko. Dobro? - Naravno.
Nadam se da hoćeš. Hvala vam.
Oh, inače, tvoj šef je gore.
- Sam? - Tek što je došao.
- Trebalo bi da mu se javim. - Šta?
Još uvek imam vremena.
- Ostaješ li, Noriko? - Ideš li ti kući?
Da, ići ću. Hvala vam na svemu.
Zašto? Sedi ovde i opusti se.
Ne mogu. On me čeka na Ginza stanici.
A ko? Gospodin Šargarepa?
Da. Izvinite.
Pa, idi onda.
lći ćeš na Čakino venčanje, zar ne?
Ne, neću da idem.
Izvinite.
O, i vi ste ovde? Dođite i sedite.
"Hill Enterprises" su zvali, kada ste vi već otišli.
- I šta je bilo? - Uradila sam kako ste rekli.
Hvala vam.
Popijte i vi nešto.
Hvala vam.
Oh, drago mi je što ste došli. Hteo sam da razgovaram s vama...
- Jeste li vi...? - Da?
Zašto se vi ne udajete?
Vreme bi vam bilo.
Imam dobrog mladoženju.
Čoveka s mog starog univerziteta, malo starijeg od mene.
On je dugo živeo u Kalkuti.
Zove se Manabe. Dobar čovek.
Nikada se nije ženio. Nisam siguran, možda je i nevin.
Imam ovde, neke njegove slike.
Nisu sasvim jasne. Ovo je on.
Pogledaj malo.
I na ovoj je, takođe.
On je bolji golfer od mene, a i bolje izgleda.
- Izvinite, ali... - Šta je?
Moram da idem, da se nađem s nekim.
- Pokušavate li to da pobegnete? - Ne, ali roditelji su mi na Kabuki.
Stvarno? Uzmite onda moj auto.
- Ako vam ne smeta, to je u Šinbaši. - Dobro.
Hvala vam.
Ponesite ove sa sobom.
Pitajte i roditelje za njihovo mišIjenje.
Hajde, uzmite ih.
U redu, hvala vam.
- Izvinite što ste čekali. - Hvala.
Jesi li pospan, ujače?
Bato, ti mora da si umoran.
Ne.
Zašto ne odeš na spavanje? Sutra imaš voz, rano ujutro.
Stvarno sam danas uživao, u onoj predstavi.
Mladi glumci su bili, tako dobri.
Stvarno, za divljenje.
Stvarno? Moraću da ga vidim.
Drago mi je da ti se dopao.
- Odoh ja u krevet. - U redu.
Dođi da me posetiš, u Jamato.
Hoću, nakon što se pobrinem za Noriko.
Moraš doći. Šige, takođe.
Jamato je najbolje mesto za život.
A ovu kuću ostavi mladima!
Slažem se. Koiči je sada nezavistan.
Volela bih da vas posetim.
Dobro, idem sad u krevet.
- Laku noć svima. - Laku noć.
Laku noć.
Gdin. Satake je pričao sa mnom o udaji.
I ujak je pominjao istu tu stvar, takođe.
Stvarno? Iznenada sam veoma popularna!
- Pa, šta ti je šef rekao? - Nisam imala vremena da ga slušam.
- Mogu li uzeti ovu vruću vodu? - Naravno.
- Posetilac za dr. Mamija. - Ko je to?
To je gđa, Tamura, iz Cukiji.
U redu, primiću je.
- Ima li nekih rezultata? - Još uvek nema.
To je baš čudno.
Kako ste vi? Ja sam dr. Mamija.
Drago mi je da sam vas upoznala. Ja sam Ajina majka.
- Dobro, sedite. - Hvala vam.
Vaša sestra Noriko je tako dobra prijateljica moje kćerke.
Da, čuo sam da ste zabrinuti u vezi svog srca?
Htela sam da vas zamolim da me pregledate, doktore.
Ako mogu biti od neke pomoći.
Sigurna sam da možete, i žao mi je što vam smetam dok ste zauzeti.
Nije to ništa.
Hvala vam.
Inače, čestitam vam zbog Noriko.
Aja i ja smo veoma srećne, zbog nje.
- Kako to mislite? - Gdin. Satake je našao čoveka za nju.
Ma, nije valjda?
Meni izgleda, kao fin čovek.
On je mladi direktor kompanije, sa veoma dobrom reputacijom.
- I veoma je pametan. - Razumem.
On je iz veoma stare porodice iz Zencuji u Šikoku.
Oni su zadržali svoje imanje i to u tradicionalnom stilu.
Shvatam...
- Pa, hoćemo li početi? - Da.
- Ovuda. - Hvala vam, što ste našli vremena za mene.
Stigao sam!
Dobrodošao kući. Danas si poranio?
- Da li je Noriko došla kući? - Ne.
- Ona je na venčanju prijateljice. - A koje to?
Čako. Ti je ne znaš.
- Kupatilo je spremno. - Dobro.
Tata se upravo kupa.
Ta žena iz Cukiji, dolazila je danas.
Ah, Ajina majka?
Ona je stvarno posebna.
Da li ima bolesno srce?
U pitanju je njen nos, a ne njeno srce.
Kako je bilo na kupanju, tata?
Vrlo lepo, baš kako treba.
Dobro je.
Prijatelj gdina. Satakea zvuči kao dobra prilika za Noriko.
Ti znaš za to?
Ta žena iz Cukiji mi je rekla.
- Rekla je da je direktor kompanije. - Stvarno?
Izgleda kao dobar čovek.
- Videla si ga? - Videla sam njegovu sliku.
- Noriko ima njegovu sliku? - Da.
Isamu, idi u svoju sobu.
- Kako on izgleda? - To je slika sa golfa, nije baš jasna.
Idi u svoju sobu!
To mi dobro zvuči.
- I ja tako mislim. - Da se malo raspitam za njega?
Da. Imam osećaj, da bi on mogao da bude dobra prilika.
Pa odlazi, Isamu!
- Izgleda da to obećava. - Slažem se.
...šest, sedam, osam, devet, devedeset.
Jedan, dva, tri, četiri, pet, šest, sedam, osam, devet, sto!
To je bilo 200!
20 jena!
Za toliko, trebala bih dobiti još malo.
Isamu, daj baki još malo masaže.
Da li će me sad masirati Isamu?
Hvala ti.
Sa ovih 20 jena, imam ušteđenih 300 jena, bako.
Veoma dobro. Ali, zbog čega ih štediš?
Za model vozića, sa prugom.
Ali, već imaš jedan?
Treba mi još, da modu da napravim baš veliku prugu. Tačno, Isamu?
Razumem.
Kupanje je bilo dobro. Baš kako treba!
Tata...
- Noriko su prosili. - Stvarno?
- Izgleda mi da to obećava. - To mi je drago čuti.
- Vreme je da se ona uda. - Ona ima, već 28 godina.
Tako je. Nadam se da će joj biti dobar par?
I ja tako mislim. Raspitaću se okolo za njega.
Da, uradi to. I to odmah.
- Nije u redu, da to kažeš. - Ti ne misliš tako?
- Svaka mlada bi htela takva da bude! - Ali, ja je nikad takvu nisam videla.
Da, da stavlja veo, i izgleda tako prvoklasno.
- Gde je bio tvoj medeni mesec? - Čuzendži.
Mi smo išli u Atami.
Istog dana je počela da pada kiša. Nismo mogli izlaziti puna tri dana.
Svakog dana je jako kišilo. Nismo znali šta da radimo sa sobom.
Mari, zašto nam to pričaš?
Samo izveštavam, dokumentarno.
Tražili smo od zaposlenih u hotelu tombolu.
- Tombolu? - Da, znaš šta je to?
Točak na okretanje, ofarban sa raznim oznakama.
- Ubijali smo vreme uz njega. - Oh, stvarno?
- Muž mi je bio veoma dobar u tom... - Stvarno? Oh, stvarno?
Ne bi se trebala razmetati time, pred devojkama koje su same.
Baš smešno! Mi se ne igramo sa kojekakvim igrama, je li tako?
Nismo više deca, zar ne?
Slobodne devojke ništa ne razumeju, zar ne?
- Ne, ne razumeju. - Skoro da mi ih je žao.
Takako! Kako možeš tako da pričaš?
- Šta je sad bilo? - Ona nije u pravu.
Dobro, odoh ja.
Samci ne znaju, u čemu je prava sreća.
Zato i nemaju prava da pričaju o tome.
Vidi ko mi to kaže, gospođa Šargarepa!
Samci tu nemaju šta da kažu!
Ti stalno pričaš o sreći, ali to je samo iščekivanje...
...kao pre nego što ćeš na trku, gde planiraš na kog ćeš se konja kladiti.
A onda sanjaš, kako ćeš potrošiti ono što dobiješ.
Grešiš. Ništa ti ne znaš.
Ti ništa ne znaš.
- Zar i ti sad? - Nemoj uzmicati!
- Odoh i ja, takođe. - Idite, sanjalice jedne!
Hoćemo li sledeći put, kod Kamakure ili kod Noriko?
Molim vas, dođite. Sada je divno vreme.
A kako bi bilo, sledeće nedelje?
To mi dobro zvuči, Šta je sa tobom, Aja?
Ja mogu bilo kad, jer nisam udata. Tačno?
Evo, opet ona!
Ja sam kući!
Noriko?
- Da zaključam vrata? - Da!
- Konačno kući! - Dobrodošla.
- Kako je Čako? - Divno je izgledala!
I prijem je bio, očaravajući.
- Bila je u zapadnoj haljini? - Ne, u kimonu.
Hoćeš li da probaš malo?
Šta je to?
Torta! Izgleda mi ukusno.
Otišla sam u Ginzu, s nekim prijateljicama.
One će doći u Kamakuru, sledeće nedelje.
Stvarno? Skuvaću vam nešto posebno.
Molim te, uzmi malo!
- Zar ti nećeš? - Meni je bilo dosta svega.
Hvala ti.
Prijateljice su mi baš smešne. Uvek se podelimo u dve grupe...
...one udate i one koje su same.
- Aja ih je opet sve sredila! - Kako to?
Zato što udate gledaju odozgo, na nas neudate.
Pa zašto se onda lepo ne udaš?
- I ti si na njihovoj strani? - Naravno.
O, Bože!
Pa, razmisliću o tome.
Trebala bi. Šta je sa onim čovekom koga je gdin. Satake predložio?
On mi fino zvuči.
Gdin. Satake ima veoma visoko mišIjenje o njemu.
Oh! Uplašio si me!
Jesi li bio budan, sve ovo vreme?
Izgleda da ona nema ništa protiv te ideje?
Da, znam. Mislim da tu postoje neke mogućnosti.
Možda bude prihvatila. Pokušaj da je pitaš.
Ova torta stvarno ima dobar ukus.
Je li?
- Kupiću više sledeći put. - Da, molim te.
Noriko može biti tvrdoglava, zato budi taktična.
Znam. Prepusti sve meni.
Kaži joj da otac sve odobrava, ali, nemoj je previše pritiskati.
Ništa ti ne brini.
Uradi šta god možeš, u redu?
Halo, ko je to?
- Halo? - Ko je to?
Dobar dan! Dugo se nismo videle.
Ah, tetka Tami. Uđite.
Dobro. Hvala vam.
Oprostite što vas tako dugo nisam posećivala.
Gde je Koičijeva žena?
Otišla je u kupovinu. Molim vas, raskomotite se.
Ovde je nešto za vas, iz mog rodnog grada.
Nadam se, da će vam se svideti. Jutros je stiglo.
Ah, uvek ste tako Ijubazni!
O, nije to ništa.
Jutros smo imali, čudnog posetioca.
Oh? Ko je to bio?
Nisam ga nikad ranije videla.
Muškarac sa kosom na razdeljak, naočarima i crnom tašnom.
Isprva, mislila sam da je neki poreznik.
- Ali, nisam bila u pravu. - Ko je to bio?
On je bio iz jedne od onih agencija za preporučivanje.
Postavljao mi je neka pitanja oko Noriko.
Ma, nije valjda?
A onda sam shvatila, da mora da je to zbog udaje.
Oni su proveravali njeno poreklo.
- Pitala sam ga, ko je to zainteresovan. - Jesi li?
On se tad počešao po glavi, i pokušao da smehom izbegne.
Bila sam uporna, rekla sam mu da nigde ne može naći bolju devojku.
Dala sam mu, šta je tražio!
Oh, joj!
Ispalo je, da taj užasni mali čovek zna prilično toga.
Znao je čak i da su naši sinovi bili u istom razredu...
Oh, dobar dan!
Da, dobrodošla.
Hvala vam što ste bili tako Ijubazni prema Kenkiči.
A kako ste vi?
Dobro sam, hvala vam.
Vaš sin je postao dobar doktor.
Hvala vam, ali od kad mu je žena umrla, samo čita knjige.
- Prošlo je već dve godine, je li? - Da. Kako samo to vreme leti.
- Šta je sa vašim sinom Šodžijem? - A, neće se on vraćati.
Neki Ijudi su se skoro vratili sa juga.
Ja se više ne nadam.
Evo, izvolite.
Moja žena još uvek misli, da je on negde živ.
Znam kako je to. Ne možete tu ništa.
Svakog dana, ona sluša na radiju "Sat za nestale osobe".
Čudno je, kako nam sećanja rade.
Zaboravim neke stvari od skoro...
...ali sećam se svih stvari o Šodžiju tako živo?
Neće se on vratiti kući.
LEKAR
Vi ste bili stacionirani u Zencuji, je li tako?
Tačno tako.
Jeste li ikad čuli za nekog čoveka po imenu Manabe?
Ne. Ko je on?
Nije važno.
- Sakaguči je bio u Zencuji. - Je li, stvarno?
On bi ga mogao znati. On poznaje mnogo Ijudi.
Ovo je pat pozicija.
- Je li ovo bilo ovde? - Ne, bilo je tu.
Sad ovde ima, toliko mnogo dece.
Nedeljom je posebno bučno.
Moja kuća je danas ispunjena njima.
Ne mogu ostati na toj poziciji.
Pazi na noge! PažIjivo!
Evo ga, ide!
Još brže!
Evo ga, dolazi!
- Dolazi! - Skoro da je tu!
- Da li je ovo gotovo? - Da, odnesi ga.
Kakva je tu gužva!
Ručak, društvo!
Sendviči za ručak!
Sendviči! Hajde da jedemo na terasi.
Nemojte stajati na šine!
Evo, uzmi ovo.
Kupi mi još šina, mama?
Imaš ih sasvim dovoljno.
Te su mi od prijatelja, imam samo osam komada.
- Kupićeš mi još? - Zašto ne iskoristiš džeparac?
To nije dovoljno. Hoću da budu još duže. Je li tako, Isamu?
- Kupi mi još, mama. - Pitaću tatu.
Pitaj ga, onda.
Reci mu da su 32mm široke. Nemoj da zaboraviš!
- Tako si lukav. - Ti ćuti!
- Hoćeš li mi ti kupiti? - Nema šanse.
Dobar dan?
- Dobrodošla! - Dobar vam dan.
- Mari je zvala, ne može doći. - Stvarno?
- A da li je Takako došla? - Ne.
Oh, kakva je tu gužva!
Pogledaj ti to samo!
Odlazite!
- Zdravo. - Dobrodošla. Molim te, uđi.
Baš je divno!
- Nešto malo, za tvoju majku. - Hvala ti mnogo.
Nebo je ovde, tako lepo.
Tamo gde ja živim, ne mogu ni da vidim nebo!
- A gde ti je otac? - U muzeju, sa majkom.
Šta je rekla Mari?
Njen muž ide negde, poslom. Stvarno je htela da dođe.
Razumem...
Kako je to nezgodno. Da sam na njenom mestu, došla bih.
Njoj to nije, tako jednostavno.
Mogla je da dođe. Ona ima devojku koja joj pomaže.
Možda žena ima druge brige.
- Mi samice to ne znamo. - Tako je!
Hajde, posluži se!
Kamakura je baš lepo mesto.
Volela bih da mogu da živim ovde.
Noriko, telefon je za tebe!
- Poziv je iz Oiso. - Je li?
Halo? Takako? Šta je bilo?
Stvarno?
Razumem...
Takako je sad zvala. Ona je u Oiso.
Oiso?
Otac joj je bolestan.
To nije istina. On je na putu, čitala sam to u novinama.
Nije valjda?
Ova žurka je ionako bila njena ideja.
Pitam se, zašto nije došla.
Dala nam je nogu.
Zato što smo nervozne, možda?
U školi smo bile, tako bliske prijateljice.
A sada se polako razilazimo.
Tu nema pomoći. Tako to mora biti, izgleda.
Ne mogu to podneti.
Hoćemo li kasnije da odemo do plaže?
Da, mogli bi?
- Uzmi, pojedi nešto. - Hajde da jedemo.
Dodaj mi sok.
Ovo je možda najsrećnije vreme u našoj porodici.
Bićemo tužni, kad nas Noriko napusti i uda se.
U pravu si.
Šta ti misliš o planu gospodina Satakea?
Nadam se da će uspeti. Vreme je da se ona uda.
Kako vreme leti.
Koiči se oženio, rodili su nam se unuci...
...a sad se i Noriko udaje.
Ovo su nam možda najsrećniji trenuci u životu.
Stvarno tako misliš?
Ali, imaćemo mi još srećnih trenutaka.
Ne treba puno da tražimo.
Stvarno sam uživao danas.
Gledaj!
Mora da sad neko dete negde plače.
Sećaš li se kako je Koichi plakao, kad je izgubio svoj balon?
Halo? Halo. Da, jeste.
- To je od vaše kuće. - O, zahvaljujem.
Halo? Fumiko? Ja sam to.
Moram da ostanem ovde večeras, da pazim pacijenta.
Je li Noriko kući? Razumem.
Izgledi su joj veoma dobri. Sakaguči mi je rekao.
Ispričaću ti, kad dođem kući.
U redu, razumem.
Šta? Oh, razumem.
Laku noć.
- Ostaće tamo? - Da.
Kako je to divno. Izgleda ukusno.
- Koliko je koštala? - 900 jena.
- 900 jena! To? - Da.
Za to? To je baš skupo!
- Da li im je to redovna cena? - Da.
Izgubila sam apetit.
Hajde, dodaj mi tanjire.
Nisam ti trebala to tražiti.
Tanjire, tanjire!
Užasno se osećam. Nisam smela da tražim od tebe da je kupuješ.
Hoćeš li da ti platim pola?
Meni? Zaboravi na to.
- Hoću, hoću! - Ozbiljno misliš?
Izvoli.
- Mislim, tako je skupa! - Ali, to je najbolja pekara.
Košta kao pola funte vune.
Ali, posebna je prilika, valjda.
- Dobro veče! - Ko je to?
To je Jabe.
- Dobrodošao - Noćas će tvoj brat...
- Baš je zvao, ostaće noćas. - Razumem.
- Molim vas, uđite. - Hvala vam.
Dobro veče.
Evo, izvolite.
- Hvala vam, što ste svratili. - Nije to ništa.
- Gde su ti roditelji? - Otišli su da spavaju.
Molim vas, izvolite.
U pravo vreme sam stigao. Ne smeta vam da uzmem to?
Molim vas, uzmite.
- Da li nešto slavite? - Zašto?
Da li često jedete ovakvu tortu?
Ne baš tako često.
Ja bih voleo, da mogu.
- Mogu li? - Molim vas, izvolite.
Mora da je mnogo koštala?
Bila je sasvim razumna cena, je li tako?
Bila je jeftina, zato, ne brinite se.
Dobra je.
Noriko, verujem da su sad na redu čestitke?
Stvarno?
Tako sam čuo.
Stvarno? Baš divno. A kojom to prilikom?
U pravu sam, zar ne?
Možda...
- A i tebi takođe, koliko sam čula. - Meni?
- Tako je rekla tvoja majka. - To je samo ideja u njenoj glavi.
Ja mislim da bi se trebali ponovo oženiti. Je li tako?
Da, bilo bi to dobro i za malu Micuko, takođe.
- Čula sam, ta dama je stvarno fina. - Majka se tako lako uzbudi.
Nećete to pojesti? Ako nećete, ja hoću.
- Hoću, sasvim sigurno! - Sigurni ste? Šteta.
Tako je dobra!
Sakrijte tortu!
Šta je bilo?
Dobro veče, Minoru?
Došao sam kući!
Zdravo, tata.
Super!
Vidi mama! Super!
Dobrodošao kući!
Isamu, tata nam je kupio šine!
Ovo je sjajno!
Super!
Ruke sebi i čekaj!
Tata je super! Da vidimo.
Šta je ovo?
- Hleb. - Umukni!
Idiot!
- Gde je majka? - U kupatilu?
Majko?
Moj kaiš...
Ona prosidba Noriko izgleda da veoma obećava.
To je vrlo dobro!
Sakaguči kaže da je taj čovek iz veoma dobre porodice u Zencuji.
- On je drugi sin. - Stvarno?
On je u društvenom registru, i izgleda da je dobar poslovni čovek.
Razumem. Baš lepo. A koliko godina ima?
Rođen je 43-će godine, u Meidži Eri, pa sad ima... 42.
- 42? - Tako otprilike.
- U četrdesetim, a? - Koliko je stariji od Noriko?
Godine tu nisu važne!
- Ali, suviše je star za Noriko. - Tačno tako.
Pa, koje su to onda godine vama dobre?
Ni Noriko više nije tako mlada.
Ne može biti tako izbirljiva, ili se nikada neće udati.
Kad je on već tako ugledan, ne bi smo trebali biti izbirljivi.
Samo mi je žao nje.
Žao ti je nje? Zašto?
Kako to misliš?
Sa takvim stavom, samo ćete pokvariti stvari za Noriko.
- Pitam se... - Da, zapitaj se.
Da li previše tražiš? Ti to uvek radiš.
- Da, ali... - Ali, šta?
Šta će Noriko misliti?
- Rekla si, da će prihvatiti? - Da, ali...
Zar mi nisi tako rekla?
- Rekla si mi! - Ali, ti si bio taj koji je...
Idiote! Prestani da sad izvrćeš stvari!
Zar ja tražim previše?
Šta nije u redu?
Izgrdio me je.
Sve je u redu.
Samo smo svi zabrinuti, zbog Noriko.
Ne brini zbog toga.
LažIjivče! LažIjivče!
Hteo sam šine za voz, a ne to!
Prestani s tim!
Ta glupa stvar!
Prestani!
Zašto si to uradio? Hrana se ne sme šutirati!
LažIjivče!
To je loše ponašanje!
- Razumeš li? - Pusti me!
Isamu, dođi ovamo!
Stigao sam kući!
Kuda sad ideš? Jesu li te grdili?
- A kuda si ti krenuo? - Ne znam.
Kući sam!
Jesi li ih opet grdio?
Loše si raspoložen?
Ne treba da ih grdiš, kada si besan.
- Meni je žao njih. - Zašto?
- Odrastaju i boje se tebe. - Nemoj mi držati predavanje!
Ne držim ti predavanje. Ti si uvek...
Samo gledaj svoja posla.
Vrlo dobro.
- Stigla sam kući. - Dobrodošla nazad.
On je baš loše raspoložen, zar ne?
Idiot! Idiot!
Isamu! Hajde!
Gde bi mogli biti?
Zaista, gde? Do sada mora da su već ogladneli.
Da, tako je. Jadničci.
Još se nisu vratili?
Nisu, još. Kuda su to mogli otići?
Postalo je kasno.
Idem da ih još jednom potražim.
- Ali, tata... - Ne, idem ja.
Dobro veče! Ima li nekog?
- Jesi li to ti, Noriko? - Da.
Jesu li naši dečaci dolazili ovamo?
- Ne. - Nisu?
Ne. Nešto nije u redu?
Napolju su ceo dan, i još se nisu vratili.
Stvarno? Gde bi mogli da budu?
Šta se dešava?
- Hoćeš joj pomoći, da nađe dečake? - U redu.
- Hajdemo. - Hvala vam.
- Te sandale have imaju rupe. - Dobre će biti.
Napolju je mrak, budite oprezni!
Proverite put koji ide prema Haseu.
Ne zaboravite da proverite železničku stanicu!
A i sporedne puteve, takođe!
- Red je na tebe. - Je li?
Zašto si se toliko naljutio na njih?
Nemoj biti grub prema njima. Deca su osetljiva.
Trebao bi više da kontrolišeš svoj temperament.
Znam da bih trebao.
- Nije to lako. - Tačno, nije lako.
Halo? Da?
Ah, gđo. Mamija? Kako ste vi?
Da, on je ovde.
- Za mene? - Da, vaša žena.
Halo? Ja sam.
Stvarno? Oni su kući?
To je dobro.
Razumem. I ja ću uskoro kući.
- Oni su kući. - Hvala nebesima.
Bili su gladni, i sedeli su na železničkoj stanici.
- Siroti dečaci. - Samo mi brige stvaraju.
- Odoh ja, onda. - Da, bolje da ideš.
Na mene su povukli, previše toga.
Ali, na nesreću, samo loše stvari.
Tako to ide.
- Ne zaboravi šta smo pričali. - Šta to?
Oni hoće da odmah popune, to mesto u Akita bolnici.
Pitaću ga sutra.
- Vidimo se. - U redu.
- Laku noć. - Javi mi, da znam.
Vratio sam se kući!
Micuko, moja dobra mala devojčice.
Ne smeš da izlaziš napolje.
Poranio si. Jesi li gladan?
- Ima pržene riže. - Fino.
- Majko? - Šta je?
- Imam nešto da ti kažem. - Šta to?
Dođi i sedi ovde.
Šta je bilo?
- RazmišIjam da odem u Akita. - Akita? Na poslovni put?
Ponudili su mi da vodim odelenje interne medicine, u bolnici u Akita.
- Tebi su to ponudili? - Da.
Ponuda je došla preko gospodina Mamija.
Rekao mi je, da će me on za par godina pozvati nazad u Tokio.
Šta ti misliš?
Ja bih voleo da idem. Ali, uvek mogu i sam da odem.
- Ne možeš to uraditi! - Hoćeš li onda da pođeš sa mnom?
- Šta kažeš na to? - Pa...
To je daleko.
Nemoj mi se tužiti? Dobio bih veliku povišicu.
Zar ne možeš naći takav posao i u Tokiju?
Ne, takvih mesta ima samo u provincijama.
Slušaj majko, to je velika šansa za mene.
Znam to, ali...
A tamo mogu i da nastavim svoja istraživanja lokalnih problema.
Obećali su mi da se mogu vratiti u Tokio za tri do četiri godine.
Ne znam kad bih opet mogao da dobijem ovakvu priliku.
Šta ti misliš, majko?
Prihvatiću, u redu?
Ti imaš lošu naviku da tiho odeš, kada si Ijuta, majko.
Da?
- Dobar dan. - Zdravo. Šta je to danas?
- Samo sam bila u ovom kraju. - Dobro, izvoli sedni.
- Gde je Noriko? - Ona je izašla.
- Gdin. Manabe je sinoć dolazio. - Da li je nešto rekao?
Ne mnogo.
- A šta je sa Noriko? - Šta to, u vezi nje?
- Njena udaja za gdin. Manabea? - Ona još uvek nije ništa rekla.
Razumem...
- Hoćete li je vi pitati za to? - Ja?
- Ja nju ne razumem. - Kako to mislite?
- Da li nju interesuju muškarci? - Kako to mislite?
Ponekad izgleda zainteresovana, a ponekad izgleda da nije.
- Da li je ona uvek bila takva? - Da.
- Da li je ikada bila zaljubljena? - Ne bih rekla.
Ali, imala je album fotografija Ketrin Hepbern, ovako debeo.
Ko je taj Hepbern?
- Glumica iz amerike. - Žena?
- Da - Da li je ona homoseksualka?
Nema šanse!
Pa, nikad se to ne zna. Veoma je čudna, u svakom slučaju.
- Zašto je vi nešto ne podučite? - O čemu to?
- O svemu. - Kako to mislite, o svemu?
Nemojte biti skromni.
Nemojte mi se obraćati na takav način!
- To je nepristojno! - Oprostite.
Donesite nam čaj!
Ili bi ste radije kafu?
Ništa, hvala vam!
Noriko je zakasnila.
Možda se ona danas i ne vrati. Otišla je da se vidi sa bratom.
To je baš nevaljalo s vaše strane. To ste mi mogli reći i ranije.
- Kako bi bilo da odemo na suši? - U redu.
- Koji je vaš omiljeni suši? - Od tune.
- Tuna? Šta kažete na školjke? - Naravno.
- I rolnice od riže? - Nema šanse.
I vi ste čudni, takođe.
Šodži i ja smo često dolazili ovde, kad smo bili učenici.
- Jeste li? - Uvek smo sedeli za ovim stolom.
- Stvarno? - I ta slika je bila tamo, takođe.
Vreme leti, zar ne?
Tako je.
Dosta smo se svađali, ali ja veoma mnogo volim svog brata.
Još uvek imam pisma od njega.
Dolazila su preko vojne pošte. Prilagao je klas pšenice.
U to vreme, čitao sam "Žito i vojnici".
- Moeš li mi ih dati? - Naravno. Voleo bih da ih imaš.
Hvala ti. Oh, evo ga i on.
- Dugo ste me čekali? - Ne tako dugo.
- Da krenemo? Šta ćemo jesti? - Ja ću, bilo šta.
To je vaša oproštajna večera, neka te on časti.
Naravno. Ali, ništa skupo.
- Škrtice! - Skupa jela nisu uvek i ukusna.
Hoćemo li?
- Dobro veče. - Ko je to?
- To sam ja. - A, Noriko?
Dobrodošla. Molim te, uđi.
Hvala.
- Micuko je brzo zaspala? - Da.
Vi se pakujete?
Mislim da nisam baš mnogo odmakla.
Ovo je mali oproštajni poklon od moje porodice.
Oh, niste to trebali. Veoma ste Ijubazni.
Hvala vam, mnogo.
Gde je Kenkiči?
Još uvek je na svojoj oproštajnoj zabavi, iako sutra polazi.
Kada ćete mu se vi pridružiti?
Čim završim sa čišćenjem ovog mesta.
Tu mora da ima puno posla?
Hvala vam na svoj toj Ijubaznosti, tokom svih ovih godina.
- Da li sad prvi put idete u Akita? - Da.
Na severu sam jedino bila u Ucunomija.
Razumem
Vratićete se, za par godina.
Tako je i Kenkiči rekao.
- Istina je. - Nadam se da je u pravu.
Htela sam, da se on ponovo oženi...
...a onda bi smo mogli živeti do kraja života ovde.
U stvari...
Nadam se da vas to neće uvrediti, i molim vas, ne govorite Kenkičiju.
- Šta je bilo? - Pa...
Znam da je to nemoguć san...
...ali, htela sam da se Kenkiči oženi s nekim kao što ste vi.
- O tome sam razmišIjala. - Stvarno?
Žao mi je. To je samo želja u mom srcu.
Molim vas, ne Ijutite se na mene.
- Mislite li to ozbiljno? - Šta?
Da li se stvarno tako osećate, u vezi sa mnom?
Oprostite mi, nisam htela da povredim vaša osećanja.
Ne bi vam smetala tako stara devojka, kao ja?
Onda, ja to prihvatam.
- Stvarno? - Da.
- Ozbiljno to misliš? - Da.
Jesi li sigurna? Stvarno to misliš?!
Kako sam samo srećna! Stvarno tako misliš?
Pa, ovo je divno!
Hvala ti, tako mnogo!
Hvala nebesima što sam to pomenula, ili se ovo nikad ne bi desilo.
Vidiš li? Ponekad je dobro, što ja ovoliko pričam.
Oh, tako sam srećna!
Osećam veliko olakšanje.
Noriko,hajde da pojedemo zemičke od crvenog pasulja.
Ne, hvala vam. Treba sad da idem.
Zašto?
Molim te, sačekaj malo. Kenkiči će uskoro da dođe.
Ali, već je jako kasno.
Vrlo dobro.
- Mogu li da verujem u ovo? - Da.
- Obećavaš mi? Sigurna si? - Da.
Kako sam samo srećna!
- Do viđenja. - Laku noć.
I, hvala vam. Hvala vam.
- Dobrodošao nazad. - Hvala ti, za sinoć.
- Kada sutra imaš voz? - U 8:45 za Aomori.
- Dobro, laku noć. - Laku noć.
Stigao sam kući!
Jesi li sreo Noriko?
Da li ti je rekla nešto?
Ništa posebno.
Slušaj me, ona mi je rekla da bi se pridružila našoj porodici.
Obećala mi je, da bi to htela.
Vidiš, rekla sam joj o čemu sam ja razmišIjala.
Dobro je, što sam to uradila. Nisam mislila da bi ona to prihvatila.
- O čemu se ovde radi? - Ona bi se pridružila našoj porodici.
- Zbog čega? - Kako to misliš, "zbog čega"?
Pristala je da se uda za tebe, da postane tvoja žena.
- Moja žena? - Da!
Zar to nije divno? Tako sam srećna zbog tebe.
Ja sam, apsolutno oduševljena!
I ti bi trebao da budeš srećan. Meni je drago zbog tebe.
- Onda, prestani da plačeš. - Ne mogu ja tu ništa.
Ako si srećan, onda to pokaži.
Ti si srećan, zar ne?
- Da, srećan sam. - Onda se ne uzdržavaj. Pokaži to!
Kako si ti samo, jedan čudan dečak!
Da li se Noriko vratila?
Čula sam je kako ulazi, pre nekoliko minuta.
- Tata. - Šta je bilo?
- Ti takođe, majko. - Šta?
Molim vas, da siđete dole.
- Šta je bilo? - Molim vas, sedite.
- Pa? - Noriko želi da se uda za Jabe.
Kenkičija?
Da. Kaže da je to obećala njegovoj majci, upravo sad.
Ali on sad odlazi za Akita, i to sutra ujutro.
Zbog toga sam se ja i odlučila.
Ovo je važno. Jesi li dobro razmislila o tome?
A on ima i dete!
Svi smo bili zabrinuti, oko tvoje udaje.
Ti si to znala.
Zašto nisi prvo razgovarala sa ocem ili majkom?
Jesi li ti uopšte razmišIjala o tome?
Delovala si na brzinu.
Ne znam za oca i majku, ali meni se on ne dopada kao par.
Ali, ja...
Kad je njegova majka razgovarala sa mnom, nisam oklevala ni na trenutak.
Iznenada sam osetila da bih mogla biti srećna sa njim.
Zbog toga sam ja prihvatila.
Jesi li sigurna da kasnije nećeš zažaliti?
Mislim da neću.
Jesi li sasvim sigurna da nećeš zbog ovog zažaliti, kasnije?
- Sigurna sam. - Sigurna? Apsolutno sigurna?
Sigurna sam.
Zar ti nije hladno, dragi?
Da se vratimo mi u krevet?
Hajde da se vratimo na spavanje.
Bilo je nepromišIjeno od nje, da tako sama odlučuje.
Ona se ponaša, kao da je sama sebe podigla.
Šta da radimo?
Da li da joj to dozvolimo?
A što da ne? To je njena odluka.
Možda se još uvek može nešto uraditi?
Šta bi smo mi sada mogli? Ona se već odlučila.
Znaš kakva je ona.
Da?
Imate posetioca na prijemnom.
U redu.
- Hvala, što ste ga ispratili! - Drago mi je, da je dobio mesto.
On bi mogao da stoji, sve do Akita.
- Baš ima sreće. - Šta vas dovodi ovamo?
- Na stanici je bila prevelika gužva, za razgovor. - O čemu?
Nisam mogla da vas to pitam, sa svim tim Ijudima okolo...
...ali, mislila sam na to, kad smo se razišle.
- O čemu se radi? - Što se tiče prošle noći.
Još uvek ne mogu da verujem. Imam osećaj da sam sanjala.
Da li tvoji roditelji odobravaju ovo?
- Da. - A tvoj brat?
- Ne brinite zbog toga. - Stvarno? Oni to odobravaju?
Divno, to je divno.
Ali, šta Kenkiči misli?
Kenkiči?
On je oduševljen. Prošle noći nije oka sklopio.
Ponovo smo jeli, u sred noći.
Stvarno?
Proživeću lep i dug život, zahvaljujući tebi.
Sada osećam, takvo olakšanje.
Dobro, idem ja sad. Tako sam srećna!
- Majko, ovuda se izlazi. - Oh, je li?
Oh, tako sam srećna!
Fumi, možeš li da povučeš sa tog kraja?
Pitam se, da li je uradila pravu stvar, što je tako sama odlučila?
I ja se to pitam.
Nije morala da se udaje, za nekog sa detetom.
U pravu si.
Možda njoj to ne smeta...
...ali, šteta je što mi tu ne možemo ništa da uradimo.
Uvek sam mislila...
...još od kada je ona napustila školu...
...svaki put, kad bih čula od Ijudi kako je hvale...
...pitala sam se, u kakvu će se to ona porodicu udati?
Poznaješ li gđu. Šinoda, iz Denen-Čofu?
Da.
Kad god sam bila u poseti kod nje, u njenoj divnoj kući...
...sanjala sam da Noriko bude žena u tako lepoj kući, jednog dana.
Sigurno da jeste.
A sad mislim, da bi čovek gdina. Satakea možda bio bolji izbor.
Slažem se.
Ne razumem te mlade Ijude danas.
Da li izlaziš?
Da kupim malo semena, za kanarince.
Idem da ga ispratim.
- Hoćeš li, da ti nešto donesem? - Ne.
Vidimo se kasnije.
Znači, već si se odlučila?
Sve je to, tako iznenada. Kad ti je venčanje?
Razgovaraćemo o tome, kad se bude vratio iz Akita, za par meseci.
Odvažila si se na veliki korak.
Nisam mislila da si ti tip, koji bi mogao da ode iz Tokija.
A zašto?
ZamišIjala sam te, da živiš u zapadnom stilu, sa cvetnom vrtom...
...i kako slušaš Šopena.
Da imaš kuhinju od elemenata, i frižider pun koka-kole.
Mislila sam, bićeš žena u takvoj jednoj kući.
A kad dođem u posetu, čekaćeš me na pokrivenoj terasi...
...nosićeš beli džemper, i igraćeš se sa škotskim terijerom...
...a pozdravićeš me preko ograde, na engleskom - "Zdravo, kako si ti?"
- Neće tako biti, uopšte. - Nisam to drugačije mogla zamisliti.
Akita je farmerski kraj, je li tako?
- Hoćeš li nositi farmersku odeću? - Naravno.
" 'el izgledam dobro, a?
"Baš lepo vreme sad imademo, eh?"
Možeš li tako pričati?
"Rekla bi' da možem. Samo tako!"
"Pa, nek' bidne!"
"Došla si 'vamo iz velika grada, i već pričaš po naški.
"Ne izgledaš ka da si naša, ali pričaš tako. "
"Ak' ću živet u Akita, kad moj čo'ek i ja vežemo čvor...
..."onda valja da naučim i dijalek't. "
Ti ga tako dobro govoriš!
Jedna devojka iz Akita, išla je u našu školu.
A, znači zato!
Sećaš li se...
...pre nego što je tvoj brat Šodži otišao na front...
...kad smo išli da planinarimo, sa njim i njegovim prijateljem?
Je li on taj čovek?
Ne sećam se, da li je to on bio sa nama.
Da li ti se onda sviđao?
Nisam ja tada imala neka posebna osećanja prema njemu.
- A kada je sve počelo? - Ne znam. Desilo se to postepeno.
Stvarno? A ja nisam ništa znala.
Pa naravno da nisi. Nisam ni ja mogla da zamislim, da ću se udati za njega.
Pa, šta se to onda dogodilo?
- Bila je to slučajnost. - Slučajnost?
Dobro, ne baš u potpunosti. Kako da ti to objasnim?
To je, kao kad nešto tražiš svuda...
...a onda ga nađeš baš tu, i pred nosom ti je bilo sve vreme.
Moja majka stalno traži svoje naočari, a nalaze joj se na nosu.
- Eto, tako je to bilo. - Kako to?
On je bio na dohvat ruke, a ja nisam shvatala da je on taj pravi.
Znači, ipak si ga volela!
Ne, nije to bilo kao da sam zaljubljena u njega.
Poznajem ga još od detinjstva, i znam da mogu da mu verujem.
To znači da ga voliš.
Ne, drugačije je. To je osećaj da možeš biti potpuno opuštena sa njim.
Zar to ne shvataš?
Ako to nije biti zaljubljen, šta onda jeste?
- Ne, nije tako. - Da, jeste.
Ti si se zaljubila u njega.
- Ti si zaljubljena. - Jesam li?
Da, jesi. Ne teraj me da te udarim!
- Bolje nemoj. Znam kako udaraš. - Dobro!
- Uhvati je, mama! - Šta se ovde dešava?
- Aja, gde je ona stvar? - Koja stvar?
Stvar koju sam neki dan donela. Ovako je velika, i žuta...
Sigurna sam, da sam je ovde negde ostavila...
- Madam, traže vas! - Oh, u redu.
- Šta je to ona tražila? - Otkud ja znam!
Ona je uvek takva. Vratiće se, uostalom.
Pitam se, da nije postala senilna?
Ne mogu napustiti kuću, i udati se, ako je ona takva.
Zar tvoj muž ne bi živeo ovde sa tobom?
Nema šanse. Nijedan pravi čovek ne bi živeo sa ženinom porodicom.
Vidiš? A ona se obično vraća tako, još jednom.
Stvarno?
Srećna sam zbog tebe. Imaš sreće da si našla čoveka koga voliš.
Sigurna sam, da naš novi život neće biti tako lak.
Biće mnogo teškoća i neprilika, sa kojima ćemo morati da se borimo.
Ja ću da štedim, i radim veoma naporno.
- A šta je sa planom tvog šefa? - Odbila sam ga jutros.
I šta je on rekao?
Nasmejao se, rekavši da sam staromodna za tako modernu devojku.
To je baš smešno. On je baš sad gore.
A i gdin. Manabe je s njim.
Zašto ne proviriš, iz susedne sobe?
- Ne. - Hajde, biće zabavno.
- On je baš zgodan. - Neću to da radim.
Hajde. Što da ne? Biće sve u redu.
Ne, radije ne bih. Ne treba mi više muževa.
Ne brini. Hajde!
Mogla bih se ja udati, za onog ko preostane. Hajde!
- Ne bi smo trebali to. - Sve je u redu!
- Nemojmo! - Hajde!
Pitam se, da li da joj damo naš blagoslov?
Ona je, stvarno nemoguća!
Ja, jednostavno ne znam.
Meni je nje žao.
Hajde da ponovo razgovaramo sa njom, i budemo sigurni.
Možda bi smo trebali.
Rekla je da je odlučila, ali možda se predomišIja?
Vratila sam se!
- Kući sam. Izvinite što kasnim. - Dobrodošla kući.
- Išla sam da se vidim sa Ajom. - Jesi li?
Jesi li jela nešto?
Sama ću sebi spremiti nešto. Ne trudi se. Poslužiću se.
- Ima kroketa, ostalo je nešto. - Dobro, hvala.
Hvala, za hranu.
Jesi li zabrinuta, pošto se udajem za čoveka sa detetom?
- To je, jedan razlog. - Molim te, ne brini se.
- Ja se ne brinem. - Ali, majka te sažaljeva.
Videla sam je sinoć, kako plače u kuhinji.
Ali, ja volim decu?
Otac i majka to ne vide na takav način, kao ja.
Micuko će porasti, a šta će se desiti kad ti budeš imala svoje dete..?
Biće sve u redu. Dosta sam razmišIjala i o tome.
Sve će biti u redu.
Ova situacija i nije tako neobična. Sigurna sam, da se mogu snaći.
- Ali... - Ne brini se, sestro.
- Ja sam uverena da to mogu. - Ako je tako, onda je sve u redu.
Možda sam ja optimista.
To što sam bez novca me ne brine, onako kao druge Ijude.
Meni je to u redu.
- Jesi li sigurna? - Da.
Onda, prestaću i ja da brinem.
Iskreno, osećam da ne bih mogla verovati čoveku...
...koji je još uvek netaknut i vuče se okolo sa 40.
Mislim da je muškarac sa detetom vredniji poverenja.
- Ja ti se divim, Noriko. - Zašto?
Ja nisam ništa znala o braku, kad sam se udala.
Ali, šta će se desiti s našom porodicom, kad ja odem od kuće?
Ti ne treba da brineš o tome.
Tvoji otac i majka samo žele da ti budeš srećna.
Zato, ne brini se.
Ali, tebi će biti mnogo teže, bez mene?
Sve će biti u redu. Od sada se, ti i ja takmičimo.
- U čemu? - Ekonomisanju.
- A ja nemam nameru da izgubim. - Nemam je ni ja.
Moraćemo prestati da jedemo torte.
Naravno! To će biti suviše skupo.
Ali, ako mi neko da, ja ću je pojesti.
Hajde, ovde dole je divno!
Drago mi je da si došla.
Čestitam vam!
Hvala vam na svemu, tokom svih ovih godina.
Ne, ja bih trebao da zahvalim vama.
Hoćemo li da pozovemo Aju, i izađemo na ručak?
Pa, hvala vam na ponudi, ali ja bih stvarno morala da idem.
Razumem.
Dobro, svratite ako nekad dođete u Tokio.
Hvala vam mnogo.
I dobro se brinite za svog muža.
Manabe će verovatno biti razočaran, ali, takve je sreće.
Da sam ja mlađi i sam, i zaprosim vas, da li bi ste pristali?
I mene bi ste odbili?
Hej, dođite i dobro sad pogledajte Tokio.
Tokio nije tako loš.
Opet ćeš staviti?
- Ne mogu da odlučim. - Skini je.
Molim vas, gledajte prema meni.
Budi miran, Isamu.
Madam, spustite malo bradu, molim vas.
Spremni ste, svi?
- Hvala vam. - Hvala vam!
Možete li napraviti još jednu sliku, mog oca i majke?
- Dobra ideja. - Stvarno? U redu, onda.
Vrlo dobro.
Izgledate divno, zajedno.
- Nemoj nas ismevati. - Prošle su godine, od zadnjeg puta.
- Završio sam. - I ja, takođe.
Pa vi ste sve pojeli!
Gde to ideš, Isamu?
Da kakim.
Hvala na obroku.
Sad kad se udaješ za Jabe, voleo bih da ga nisam poslao u Akita.
Ali, saznanje da odlazi me je nateralo da shavtim šta osećam.
Tri do četiri godine će začas proći.
Da, brzo će to proći.
Mi već 16 godina živimo u ovoj kući.
Tačno tako.
Bilo je proleće, i Noriko je baš završila osnovnu školu.
Tako je. Bila je samo malo starija od Minoru sada.
Nosila je traku u kosi...
...i stalno je nešto pevala.
Bila je tako slatka.
Deca tako brzo odrastu.
- Šta ćeš ti sada, Koiči? - Počeću praksu ovde.
- Stvarno? - A šta je sa tvojim radom u bolnici?
Nastaviću da radim tamo, ali uveče.
Razumem...
Dobro... mi se sad razdvajamo, ali, uskoro ćemo biti opet zajedno.
Voleo bih da zauvek možemo zajedno da živimo...
...ali, to je nemoguće.
Oče i majko, morate nas posetiti ponekad u Jamatou.
Žao mi je, ja sam za to kriva.
Ne, nisi ti kriva. To je bilo neizbežno.
Noriko, molim te, dobro pazi na svoje zdravlje.
Čula sam da je u Akita veoma hladno.
Da, moraš se paziti i ostati zdrava.
Onda ćemo se sigurno ponovo sastati.
Hej, gledaj tamo.
Prolazi neka mlada.
Pitam se, u kakvu se to porodicu ona udala?
A ja se pitam, kako je Noriko?
Naša porodica se razišla.
Ali, ti i ja, mi smo sve to dobro uradili.
Dosta toga smo iskusili, u našim zajedničkim godinama.
Nismo mnogo toga ni tražili.
A opet, bili smo tako srećni.
K R A J -